Primul model cosmologic descoperit la Șurdești, în județul Maramureș
Este bine știut modelul cosmologic de la Șurdești, din
zona etnografică Chioar, județul Maramureș - biserică aflată în Patrimoniul
Mondial UNESCO. Acolo,
pe tavanul pronaosului, tronează un superb sistem cosmologic despre care a scris cu lux de amănunte pasionatul de
astronomie Dan-George Uza de la Cluj-Napoca, membru fondator al Societății Române pentru Astronomie Culturală și pasionat de cadrane solare.
Așa cum explică autorul, în cazul de la Șurdești avem de a face cu modelul
cosmologic al lui Riccioli, publicat în lucrarea Almagestum Novum în anul 1651. [1] Nu departe de
Șurdești, la mai puțin de 90 de kilometri sud-est, pe teritoriul județului
Sălaj, aproape de limita cu județul Maramureș, trei biserici de lemn ascund în pictura modele cosmologice
interesante. Este vorba despre bisericile de lemn din Ulciug, Bulgari și
Domnin. Despre aceste modele cosmologice vom scrie în materialele de față.
![]() |
Modelul lui Riccioli în biserica de lemn din Șurdești, Maramureș |
Localitatea Domnin, situată în comuna Someș-Odorhei este situată undeva
între văile Someșului și Sălajului. Prima atestare documentară nu este sigură, cercetătorii
avansând diferite date. De exemplu, Gheorghe Chende-Roman avansează anul 1334
și denumirea poss.Thoplon [2] în
timp ce Petri Mór avansează anul 1205 și
denumirea Dumlun [3] .
Cert este că la 1423 satul se numea Damlen
pentru ca apoi denumirea să varieze schimbându-se în Damleoana (1472), Damlyon
(1475), Damiantelek (1487), Damlÿon (1554), Dablyon (1595), Dablion (1611),
Dabjon (1618) [4], Domninul (1733), Dabion (1750), Doblyan
(1762), Domnyinu (1850), Dabjon, Domnin (1854), Dabjon
(1900), Domnin (1930, 1966) [5]
Biserica de lemn cu hramul „Sf. Arhangheli Mihail și
Gavriil” este atipică pentru bisericile sălăjene. Este printre puținele biserici
de lemn sălăjene de inspirație maramureșeană, acest lucru văzându-se clar în
arhitectura acesteia. Leontin Ghergariu o descrie foarte frumos în lucrarea sa „Bisericile de lemn din Sălaj” rămasă nepublicată:
„spre deosebire de celelalte zone, este
în Sălaj o biserică, cea din Domnin care are de jur împrejur o sprânceană sub
acoperiș, ca cele din Maramureș”[6] Într-adevăr, potrivit
tradiției orale, biserica din Domnin a fost construită de meșteri din satul
Vărai, din Țara Lăpușului. Constructori au fost un bătrân și cei trei fii ai săi. La finalizarea
bisericii, localnicii nu i-au putut plăti decât pe meșterul bătrân și pe unul
dintre fii, celaorlalți doi dându-le în schimb teren și pădure din hotarul
satului. Așa a rămas în sat numele de Ciocian. [7] Tot legenda
susține că lemnele masive din stejar din care a fost construită biserica au
fost aduse din pădurea de pe Dumbravă, pădure dispărută în prezent. [8] Despre
arhitectura inedită a bisericii de lemn din Domnin se amintește în albumul „Biserici de lemn din Sălaj. Lăcașuri din lemn”: „Închingată
cu două rânduri de streșini – dichis neobișnuit în Sălaj – cu pereții înalți și
cu turnul ei falnic, arată a fi adusă de pe alte meleaguri. Dar nu, biserica din Domnin nu și-a parasite locul de baștină. Au călătorit însă meșterii, care au purtat cu ei peste
munte, izvodul bisericilor maramureșene”[9]
![]() |
Biserica de lemn din Domnin are arhitectură de inspirație maramureșeană |
Cine ajunge să vadă biserica, ascunsă într-o veche livadă
de pe un deal, va observa că ferestrele mici sunt decupate în treimea de sus a
pereților, deasupra primului rând de streșini. Poala inferioară a acoperișului
se sprijină pe grinzi-consolă intercalate în pereții laterali ai navei. Doar
biserica de lemn din Racâș mai are o arhitectură oarecum similară, în acolo,
pereții ce susțin prima poală sunt retrași în interior.
În
exterior dar și în interior, biserica din Domnin e plină de surprize. De exemplu, de pereții
laterali ai navei, dar și de cei din zona altarului, sunt prinse cruci de lemn,
majoritatea dintre ele fiind decorate cu rozete – vechi simbol solar, pe care
meșterii populari l-au adus aproape de perfecțiune. Sunt indicii că acolo, lângă
biserică, sunt îngropați preoții care au slujit aici de-a lungul anilor. În
interiorul bisericii mai sunt două cruci. Una, poate cea mai frumoasă, este pe
peretele nordic al pronaosului. Exact ca în bisericile de zid medievale,
ctitorul lăcașului de cult este înmormântat la loc de cinste, în tinda
bisericii. Pe crucea de la Domnin scrie cu caractere chirilice „1758 meseța iulie 22 zile, au răposat popa Matei”.[10] Se remarcă cele patru rozete,
frumos desenate pe fiecare brat al crucii. O altă cruce, tot de lemn, ornată și
ea cu rozete în spiral, se află în naos, lângă scara ce duce în pod. Nu are
niciun nume, doar anul 1805. Cu siguranță este a unui preot.
![]() |
Cruce în naosul bisericii din Domnin, 1805 |
Cruce din pronaosul bisericii din Domnin, 1758 |
În altar mai există o inscripție. Pe masa de piatră,
scrie cu caractere chirilice: „1753, meseța noemvri, în 3 zile. Acest sfânt prestol au cumpăratu Ștefu Onu
să-i fie pomană în veci”.[11] Iată așadar două
indicii care antedatează biserica din Domnin. Este plauzibil să credem că
biserica a fost edificată fie la 1753 fie cu puțin timp în urmă; iar preotul –
ctitorul bisericii – a fost popa Matei care a trecut la Domnul la 1758. În Lista Monumentelor Istorice 2015 – Județul
Sălaj, la poziția 395, având codul SJ-II-m-A-05050, apare Biserica de lemn „Sf. Arhangheli Mihail și
Gavriil” fiind datată 1753. [12] Doar Petri Mór, autorul monumentalei monografii a Sălajului, este de altă părere. După el,
biserica de lemn din Domnin datează de la 1701 și aparținea cultului
greco-catolic: „Dabjon gör. kath. fatemploma 1701-ben épűlt.” [13] (în
traducere „Biserica de lemn
greco-catolică din Domnin a fost ridicată la 1701”).
Elemente cosmologice
în pictura bisericii
Inscripție pe masa altarului, 1753 |
De cum pășești în biserica de lemn din Domnin, ești
întâmpinat de elemente ce țin mai degrabă de cosmologie decât de religie. Până
la urmă nimic nefiresc, încă din zorii creștinismului, în biserică s-au păstrat
elemente cosmologice ce au fost integrate în practicile liturgice. Chiar Biblia
vorbește de Soare și de Lună, de stele sau de cer / ceruri. Și este o practică
în pictura bisericilor, ce s-a extins până în zilele noastre ca bolta cerului
să fie reprezentată prin stele, Soare și Lună, de regulă, tavanul pronaosului
este decorat cu astfel de elemente. Așa se întâmplă și la Domnin: în pronaos,
tavanul podit este frumos decorat cu stele trasate simplu, prin suprapunerea în
unghi de 45 de grade a doua cruci cu bratele egale. Printre zecile de steluțe
cu 8 raze, desenate cu negru și roșu, se află alte câteva stele mai mari.
Acestea au șase vârfuri și un cerc cu punct în mijloc. Cercul cu punct
reprezintă simbolul Soarelui, ca și cum meșterul zugrav a vrut să spună că
cerul plin de stele e presărat cu „sori”. Printre stele se mai distinge un cerc
mare cu contur negru, având o săgeată spre dreapta, exact ca în simbolul
astrologic al planetei Marte. Și evident, nu avea cum să lipsească
personificările Soarelui și a Lunii. Soarele e reprezentat sub forma unui cerc
mare, ce înconjoară o față umană. Dinspre cerc pornesc 8 raze sub forma unor
linii trepte, între ele aflându-se și 8 spirale. Luna, într-o imagine mai
ștearsă, are un contur ce abia se deslușește. Surprinzător, Luna e încadrată
într-un cerc din care pornesc aceșeași raze drepte ce au intercalate între ele
spirale. Până la urmă, această reprezentare a Lunii, cu raze, nu este străină
de Biblie. Luna este descrisă în primele paragrafe din cartea Genezei ca unul
dintre luminători: „A făcut Dumnezeu cei
doi luminători mari: luminătorul cel mai mare pentru cârmuirea zilei și
luminătorul cel mai mic pentru cârmuirea nopții, și stelele. Și le-a pus
Dumnezeu pe tăria cerului ca să lumineze pământul.”(Facerea 1.16-17) [14]
La o privire mai atentă, se observă în interiorul cercului, șase arce de cerc
care pot reprezenta diferitele faze de creștere a Lunii. Această reprezentare a
astrului nopții este inedită.
![]() |
Personificarea Soarelui pe tavanul pronaosului de la Domnin |
![]() |
Stele pe tavanul pronaosului de la Domnin |
![]() |
Personificarea Lunii pe tavanul pronaosului de la Domnin |
Lăsând „bolta instelată” din pronaos, înainte de a trece
în naos, portalul atrage atenția. Nu numai prin seria de șase rozete (cu șase
petale) de pe grinda de sus și de celelalte două de pe stâlpii laterali; ci
prin ceea ce pare a fi Soarele personificat, în cercul din dreapta. Abia se mai
vede, dar dacă e să comparăm pictura de aici cu cea din biserica de la Bulgari -
specialiștii sunt de părere că bisericile din Bulgari, Domnin și Bîrsa au avut
același pictor – acolo unde încă se mai vede Soarele în stânga și Luna în
dreapta, atunci ar trebui să acceptăm că și la Domnin a fost așa. Ba mai mult,
atât la Bulgari cât și la Domnin, între cei doi „luminători” apare câte un
însemn heraldic care aduce un argument în plus în susținerea ideii că aceste
două biserici au fost pictate de același meșter zugrav.
În ce privește pictorul, meșterul zugrav, cei mai mulți
specialiști vehiculează numele lui Ioan Prodan. Iată ce spun Ioan Godea și Ioana
Cristache-Panait: „Dacă data împodobirii
bisericii, anul 1812, o aflăm pe peretele de sud al naosului lângă chipul Sf.
Cristofor, numele zugravului Ioan Prodan îl citim în marea asemănare a picturii
cu cea de pe pereții din Bîrsa, semnată de numitul pictor” [15]
Modelul
cosmologic de la Domnin
![]() |
Sfântul Cristofor cu cap de câine. Unii cercetători sunt de părere că inscripția conține numele pictorului Ioan Prodan |
Însă marea surpriză în pictura bisericii din Domnin,
apare în naos, la loc de cinste. La fel ca și la Ulciug, bolta naosului e
zugrăvită aproximativ la fel, cel puțin partea ei mediană. Și aici avem,
începând din pod înspre iconostas aceleași scene: Mielul lui Dumnezeu, medalionul cu Sfânta Treime și „cele șapte
ceruri de sus”! Doar că aici, la Domnin, avem de a face cu un sistem
cosmologic ceva mai evoluat decât cel din Ulciug.
![]() |
Bolta naosului la Domnin. Lângă iconostas se vede modelul lui Riccioli |
După toate probabilitățile, reprezentarea de la Domnin,
este o copie a modelului cosmologic de la Șurdești. Într-un dreptunghi cu
chenar dublu, se văd mai multe cercuri concentrice dar și alte cercuri ce par a
avea un alt centru decât celelalte. În mijloc este Pământul – îl recunoști după
cercul împărțit în patru ce semnifică cele patru vânturi sau cele patru puncte
cardinale. [16] În jurul Pământului sunt trasate patru cercuri pe
care se află corpurile cerești Luna, Soarele, Jupiter și Saturn. Alte două
cercuri au Soarele în centru. Ar trebui să fie trei, pentru a întregi numărul de
șapte corpuri cerești cunoscute. Pe acestea ar trebui să fie poziționate
planetele Mercur, Venus și Marte. Mai
sunt încă două cercuri exterioare, primul reprezintă sfera stelelor fixe iar ultimul ar fi Primul mobil. Așa cum arată,
modelul cosmologic de la Domnin este, o vom dovedi în cele ce urmează, modelul
închipuit de călugărul iezuit Giovanni Battista Riccioli la 1651 în lucrarea sa
Almagestum Novum.
Noul sistem
cosmologic al lui Riccioli
Giovanni Battista Riccioli (1598-1671) a fost astronom
italian și preot catolic aparținând Ordinului Iezuit (Societatea lui Isus /
Societas Jesu în latină, prescurtat S.J.). S-a născut la Ferrara și a intrat în
Societatea lui Isus la 6 octombrie 1614. Din 1616 a studiat științele umaniste
la Ferrara și Piacenza, apoi din 1620 până în 1628 a studiat filosofia la
Universitatea din Parma. Se pare că aplecarea lui Riccioli spre astronomie i se
datorează profesorului său de aici Giuseppe Biancani și colaborării cu
astronomul iezuit Christoph Scheiner. La terminarea studiilor, în 1628, a fost
hirotonit. Deși și-a dorit să fie preot misionar, la cererea superiorilor săi a
început să predea astronomia la Parma. Pe plan științific tocmai apăruseră
noile teorii ale lui Copernic și ale lui Kepler ce au generat discuții aprinse
și care erau în contradicție cu credințele religioase ale vremii. Riccioli a
mai predat la Mantua iar din 1636 la Bologna. Aici a construit un observator
astronomic la Colegiul St.Lucia bine echipat pentru acele vremuri. Cercetările
sale cuprindeau pe lângă astronomie și fizică, aritmetică, geometrie, optică,
geografie, gnomonică sau cronologie. Desigur, toate lucrările lui științifice
erau ancorate în teologia catolică. [17]
![]() |
Riccioli în Atlas Coelestis al lui Doppelmayer |
Una dintre cele mai importante lucrări ale sale a fost,
fără îndoială, Almagestum Novum din 1651. Având titlul complet Almagestum novum astronomiam veterem
novamque complectens observatiobus aliorum et propriis novisque theorematibus
problematibus ac tabulis promotam in tres tomos distributam... lucrarea
monumentală în două volume, a fost considerată una dintre cele mai importante
lucrări literare ale iezuiților în secolul al XVII-lea. Autorul, în comun cu
alți cercetători ai timpului, a respins teoria copernicană deși a recunoscut
erudiția și geniul lui Copernic. [18]
![]() |
Coperta lucrării Almagestum Novum, 1651 |
Frontispiciul lucrării este
sugestiv pentru ideile pe care le dezvoltă autorul. Urania – muza muzicii, a
cântecului și a dansului, devenită muza astronomiei și a astrologiei - are o balanță în care cumpănesc două sisteme
cosmologice: cel heliocentric al lui Copernic și cel al lui Riccioli, o
versiune modificată a sistemului geo-heliocentric al lui Tycho Brahe. Vechea
teorie a lui Ptolemeu este aruncată la pământ, fiind depășită odată cu
descoperirile realizate folosind telescopul. Balanța este înclinată în favoarea
sistemului lui Riccioli. Imaginea mai conține în partea superioară reprezentări
ale fazelor planetelor Venus și Mercur, dar și planeta Marte – în partea
stângă, respectiv Luna, sateliții lui Jupiter și inelele lui Saturn – în partea
dreaptă. [19]
![]() |
Frontispiciul lucrării Almagestum Novum, detaliu. Sursa foto: www.e-rara.cz |
![]() |
Frontispiciul lucrării Almagestum Novum, detaliu. Sursa foto: www.e-rara.cz |
În Almagestum Novum,
Riccioli prezintă comparativ șase sisteme cosmologice. Primul este cel atribuit
lui Pitagora și Ptolemeu, care are Pământul în centru, șapte cercuri (reprezentarea
plană a sferelor cerești) pentru Lună, Mercur, Venus, Soare, Marte, Jupiter și
Saturn. Al doilea sistem este atribuit lui Platon și Timaios și este structurat
tot sub forma a șapte sfere în jurul Pământului, pe care sunt dispuse în
ordinea depărtării față de acesta Luna, Soarele, Venus, Mercur, Marte, Jupiter
și Saturn. Al treilea sistem cosmologic prezentat în Almagestum Novum este denumit egiptean. [20]Acesta are
Pământul în centru, în jurul căruia se află cercurile pentru Lună și Soare; în
jurul Soarelui pe alte două cercuri se află Mercur și Venus. Ultimele trei cercuri
având Pământul în centru sunt ocupate de Marte, Jupiter și Saturn. Se observă
la acest sistem, la fel ca și la celelalte ce vor urma, o oarecare îmbunătățire,
pentru a pune în acord modelul cu observațiile astronomice ale vremii.
Dacă aceste
prime trei modele cosmologice prezentate de Riccioli în Almagestum Novum erau sisteme geocentrice, iată că următorul model
este de tip heliocentric. Este binecunoscutul model al lui Nicolaus Copernicus
(1473-1543), cel care a așezat Soarele în centrul lumii în lucrarea Commentariolus (1514) concepție dezvoltată în 1532 în De revolutionibus orbium coelestium. Conform
concepției heliocentrice, Soarele este în centrul sistemului cosmologic, în
jurul acestuia aflându-se Mercur, Venus, Pământul cu Luna, apoi Marte, Jupiter
și Saturn. Riccioli atribuie acest model cosmologic lui Copernic dar și
anticilor Philolai din Croton și Aristarh din Samos.
![]() |
Copernic de vorbă cu Dumnezeu. Pictură de Jan Matejko |
Următoarele două modele
cosmologice, al cincilea și al șaselea, reprezintă din punct de vedere
științific un pas înapoi. Sistemul heliocentric al lui Copernic este detronat,
revenindu-se la un sistem ce are în centru Pământul. Este vorba despre modelele
lui Tycho Brahe(1545-1601) (modelul tychonicum) și Riccioli (denumit systema
nostrum). [21] [22]
Ultimele două modele merită a fi analizate. Deși ambele
modele au Pământul în centru, sunt și câteva diferențe notabile între ele. În
modelul lui Tycho Brahe doar două corpuri cerești se mișcă pe sfere în jurul
Pământului: Luna și Soarele. Toate celelalte corpuri cerești cunoscute Mercur,
Venus, Marte, Jupiter și Saturn mișcându-se în jurul Soarelui. În schimb, în
modelul lui Riccioli doar Mercur, Venus și Marte se învârt în jurul Soarelui,
toate celelalte corpuri cerești mișcându-se în jurul Pământului: în ordine
Luna, Soarele, Jupiter și Saturn.
Ei bine, acest model cosmologic, propus de Giovanni
Battista Riccioli în lucrarea Almagestum
Novum (1651) se găsește reprezentat în biserica de lemn din Domnin (Sălaj),
dar și în cea din Șurdești (Maramureș).
Pasul înapoi, din punct de vedere științific, făcut de
Tycho Brahe și ulterior Riccioli, a venit și pe fondul Contrareformei – reacția
Bisericii Catolice la Reforma protestantă. Iar vârful de lance al
Contrareformei catolice în țările protestante era Ordinul Iezuit din care făcea
parte și Riccioli. Așa se explică, cum vom vedea în cele ce urmează, prezența
unor astfel de modele cosmologice în bisericile de lemn din Transilvania (până
acum avem știință de existența modelelor din Șurdești și Domnin).
Iezuiții din
Transilvania
Ordinul Iezuit a fost fondat de către Ignatiu de Loyola
(1491-1556), originar din Țara Bascilor. Fost soldat în tinerețe, nevoit să
renunțe din cauza unei răni, a ales să fie soldat al lui Christos mergând în
pelerinaj la Ierusalim și Roma. Având studii făcute la Alcala și Salamanca și
fiind o fire carismatică, adună în jurul său discipoli și intră în conflict cu Inchiziția
fiind nevoit să se refugieze la Paris.[23] Aici pune bazele Ordinului
Iezuit la 15 august 1534, ordin ce va primi aprobarea papei Paul al III-lea pe
27 septembrie 1540 prin bula Regimini Militantis Ecclesiae. Iezuiții
s-au implicat activ pentru punerea în practică a hotărârilor Conciliului Tridentin
(Conciliul de la Trento) (1545-1563), al
XIX-lea sinod ecumenic recunoscut ca atare doar de către Biserica Catolică,
întrunit pentru a clarifica problemele apărute odată cu Reforma protestantă –
se știe, în octombrie 1517 Martin Luther afișează pe ușa catedralei din
Wittenberg cele 95 de teze.
Iezuiții au fost principalii promotori ai
Contrareformei, căutând să stabilească credința catolică în țări cu o veche
tradiție catolică dar care au trecut între timp la reformă: Anglia, Germania,
Olanda, Elveția, Principatul Transilvaniei. În Transilvania, dar și în Ucraina,
iezuiții au sprijinit afirmarea Bisericii Greco-Catolice. Istoria prezenței
iezuiților în Transilvania a fost una tumultoasă, datorită deselor schimbări de
principi. Când aceștia erau de religie catolică, iezuiții erau sprijiniți în
efortul lor, iar când în fruntea principatului ajugeau principi reformați,
iezuiții erau prigoniți și alungați. De prezența iezuiților în Transilvania se
leagă și istoria unirii cu biserica Romei a unei importante părți a românilor.
Cauzele pentru care românii din Transilvania au trecut la unirea cu Roma sunt
complexe și nu fac obiectul studiului de față. Însă tocmai prezența în câteva
biserici foste greco-catolice a modelelor cosmologice promovate de călugărul iezuit
Riccioli, ne determină să descriem pe scurt această istorie.
În 1579, la cererea lui Báhtory István, născut la 23 septembrie 1533 la
Șimleu Silvaniei, devenit principe al Transilvaniei (1571-1575) și rege al
Poloniei (1575-1586), sosesc pe teritoriul Transilvaniei 11 iezuiți ce se
stabilesc lângă Cluj, la Mănăștur. Peste doar 2 ani, în 1581 aceștia deschid la
Cluj un colegiu, ce va deveni ulterior Universitatea din Cluj. Principalul
emisar iezuit în Transilvania, trimis chiar de Báhtory István, a fost Antonio Possevino
(1533-1611), cel care a întocmit în 1583 un raport către Papa Grigore al
XIII-lea, intitulat Transilvania.
Raportul a fost tipărit la Budapesta de Andrei Vereș în 1913. [24] Moartea
lui Báhtory István și
epidemia de ciumă, ambele petrecute în 1586 și rechemarea la Roma a lui Antonio
Possevino în 1588, a dus la slăbirea prezenței iezuite. Astfel că Dieta de la
Aiud îi acuză în mod oficial pe iezuiți, iar Dieta de la Mediaș din octombrie
1588 îi expulzează pe aceștia din Transilvania. Îndemnat de Papa Sixt al V-lea,
principele Transilvaniei Báthory Sigismund (1572-1613) îi recheamă în 1591 pe
iezuiți în Transilvania. [25] Ironie a sorții, un alt membru al
familiei Báthory, Báthory Gabriel îi expulzează a doua oară pe iezuiți din
Transilvania între 1610-1615. Iezuiții au revenit în Transilvania dar au fost
din nou expulzați în 1652 de către principele Ráckóczi István.
Pe la 1700 are loc unirea românilor din Transilvania cu
Biserica Romei. Fără a intra în detaliile unui moment important și complex din
istoria românilor transilvăneni, trebuie spus că această unire a fost posibilă
și datorită sprijinului Habsburgilor și a Cardinalului de Esztergom, Leopold
Kollonich. Acesta din urmă a impus episcopilor uniți, un iezuit în calitate de „teolog” pentru a fi ajutați
în păstorirea lor. Până pe la 1773 iezuiții au îndeplinit această funcție pe
lângă episcopii uniți din Transilvania. Anul 1773 aduce cu sine suprimarea
generală a ordinului de către Papa Clement al XIV-lea prin bula Dominus ac Redemptor. La acea dată,
iezuiții aveau pe teritoriul de astăzi al României reședințe, școli și biserici
la Cluj, Alba Iulia, Odorheiu Secuiesc, Timișoara, Târu Mureș, Sibiu, Brașov,
Satu Mare, Baia Mare sau Gheorgheni. [26] Până în 1814, an în care
Societatea lui Isus a fost restabilită de către Papa Pius al VII-lea, Ordinul a
supraviețuit prin refugiul celor mai mulți în Rusia țarinei Ecaterina a II-a.
Printre oamenii de știință iezuiți se numără și
matematicianul și astronomul Maximilian Hell (1720-1792) care a activat o vreme
și la Cluj între anii 1752-1755, predând matematica și astronomia, perioadă în
care a publicat două lucrări de matematică. [27] După plecarea de la Cluj a fost directorul
Observatorului Astronomic din Viena.
Unul dintre centrele în care au activat iezuiții a fost
Baia Mare. Prezența
iezuiților la Baia Mare este atestată începând cu anul 1674. Între 1717-1720
iezuiții ridică o biserică cu hramul Sfânta Treime, foarte asemănătoare ca și
arhitectură cu biserica piariștilor (fostă iezuită) din Cluj-Napoca. Lângă
biserică funcționa mănăstirea și școala care au fost terminate abia în 1748.
După 1773, când ordinul iezuit a fost interzis, școala fost condusă de franciscanii minoriți. [28]
Modelul lui
Riccioli și sursa de inpirație a meșterilor zugravi
Revenind la subiectul principal, cel legat de modelele
cosmologice ale iezuitului Riccioli, lansăm ipoteza conform căreia, meșterii
zugravi ai bisericilor de lemn s-au inspirat fie dintr-un exemplar al lucrării Almagestum Novum, fie dintr-o altă carte
de știință ce vehicula în epocă acest model. Este plauzibilă ipoteza conform
căreia o astfel de carte s-a aflat prin bibliotecile colegiilor deschise de
iezuiți în Transilvania, foarte probabil pe lângă biserica „Sfânta Treime” din Baia Mare. Încercarea de
a găsi undeva prin bibliotecile actuale din Transilvania un exemplar din Almagestum Novum s-a soldat cu un eșec. Asta
nu înseamnă că în secolele XVIII-XIX nu ar fi existat această lucrare.
După cunoștința noastră, sunt două biserici care au în
interior, reprezentări ale modelului cosmologic al lui Riccioli. Prima este cea
din Șurdești, Maramureș. Modelul, deși se află acolo, pictat pe bolta naosului
de sute de ani, a fost „descoperit” de către Dimitrie Olenici de la Planetariul
din Suceava în 2013. Iar primul care a
descifrat ce reprezintă a fost Dan-George Uza un clujean pasionat de
astronomie. Studiul scris de acesta pe blogul Cercul de Stele [29] spune totul despre modelul de
la Șurdești. Despre biserica de lemn cu hramul ”Sf.Arhangheli Mihail și Gavriil”
din Șurdești, aflată în Patrimoniul Mondial UNESCO, se știe că a fost ridicată
pe la 1766 de către meșterul Ioan Macarie. Pictura interioară este opera a doi
meșteri zugravi – altarul a fost pictat de către zugravul Ștefan, naosul de
către zugravul Stan, iar pronaosul, acolo unde se află și modelul cosmologic,
de către acesta din urmă sau de către un ucenic al acestuia. Specialiștii sunt
de părere că pictura datează de la 1783, conform inscripției din altar: „Acest sf[ân]t altar s-a zugră[vit] în zile[le]
împăratu[lu]i Iosif, Anul Domnului 1783. Zugrav Ștefan”[30] Este
vorba despre zugravul Ștefan Șișeșteanu, născut probabil în Șișești. Acesta a
activat o vreme ca și copist de cărți vechi, așa cum rezultă din câteva
însemnări pe câteva manuscrise păstrate în arhivele in Baia Mare [31].
Influențat de barocul apusean prin intermediul centrelor urbane Baia Mare și
Baia Sprie, a pictat altare sau icoane dar și scene murale în bisericile
maramureșene Inău, Posta, Șișești, Baia Sprie, Tăuții de Sus sau Plopiș.
Despre zugravul Stan sau despre ucenicul său, despre care
se presupune că a pictat modelul cosmologic, nu se știe mare lucru. De altfel,
unul dintre cei mai de seamă istoric al artei – Marius Porumb – nici nu-l
nominalizează pe zugravul Stan atunci când descrie pictura de la Șurdești. Ba
lasă să se înțeleagă că întreaga biserică a fost pictată de Ștefan Șișeșteanu. [32]Dacă
este așa, atunci trebuie căutate reprezentări similare prin celelalte biserici
pictate de acesta (Inău, Posta, Cetățele, Baia Sprie, Tăuții de Sus sau Plopiș
– toate din Maramureș). Indiferent cine a pictat modelul cosmologic, l-a
realizat cu destul de mare acuratețe, inspirându-se după modelul lui Riccioli.
Pământul, plasat în centrul modelului este împărțit în patru sferturi de cerc,
Luna este desenată în fază de crai nou fiind personificată, Soarele identificat
cu ajutorul razelor este înconjurat de trei cercuri – primele două cercuri cu
raza destul de apropiată, iar al treilea cu o rază mult mai mare, pe care se
află planetele Mercur, Venus și Marte. Interesant este faptul că zugravul a
confundat semnul astrologic al planetei Mercur, aceasta având același semn ca
și planeta Marte. Pe ultimele două cercuri ce reprezintă sferele planetelor
îndepărtate Jupiter și Saturn, ce sunt concentrice cu cele pe care se află Luna
și Soarele, se pot distinge, exact ca în modelul lui Riccioli din Almagestum Novum, sateliții lui Jupiter.
Undeva, în centrul desenului, se pot distinge literele chirilice „C”, „E” și „L” dar și cifra latină (?) 7. Să
fie vrut oare meșterul zugrav să scrie „cele 7”?
La Domnin, pe bolta naosului, într-un registru
„privilegiat” aflat pe axul bolții, lângă iconostas, zugravul Ioan Prodan a
reprodus modelul cosmologic de la Șurdești. Ne bazăm afirmația pe modul ceva
mai stângaci de reprezentare a acestuia. Dacă la Șurdești meșterul zugrav a
fost atent la detalii, aici la Domnin, zugravul Ioan Prodan a fost mai
expeditiv. A desenet cercurile și corpurile cerești ca și cum ar fi fost pe
fugă. Pământul e reprezentat sub forma unui cerc împărțit în patru, luna nu mai
este personificată, iar în jurul Soarelui (acesta nici nu este de fapt
reprezentat) există un singur cerc apropiat pe care sunt plasate două planete,
A făcut și el aceeași greșală, a reprezentat planetele Mercur și Marte cu
același simbol. Și în reprezentarea celorlalte planete a fost la fel de
expeditiv, practic modelul cosmologic de la Domnin poate fi considerat o schiță
a modelului cosmologic de la Șurdești.
În schimb, aici la Domnin, zugravul Ioan Prodan a ținut
să dea modelului un fel de legendă. În chenar se mai văd niște litere, în
partea stângă a modelului cosmologic. În partea de sus se pot buchisi literele
„CEL” probabil este vorba despre cuvântul „cele”. În partea de jos par a fi
literele „CERIU” – posibil este vorba de cuvânul „ceriuri”. Foarte probabil a
fost o inscripție asemănătoare cu cea de la Ulciug - „Ceriurile / de sus / cele
/ șapte”. Că avem de a face cu planete e limpede, unele au simbolurile
astrologice clasice. Ba mai mult, Soare și Luna par a fi indicate prin literele
chirilice „S” – de la Soare și „L” – de la Lună.
Mai este un element care ar susține ideea că la Domnin
avem de a face cu o reproducere a modelului de la Șurdești. Specialiștii susțin
că biserica din Domnin a fost pictată abia la 1812, la aproape 30 de ani mai
târziu decât cea din Șurdești.
Nici despre zugravul Ioan Prodan nu se știu foarte multe.
Conform specialiștilor acesta ar fi autorul picturilor bisericilor de lemn din
Bulgari (nu se știe anul realizării picturii), Domnin (1812), Bîrsa (1838) și
Horoatu Cehului (anul nu este precizat). Unele surse indică ca localitate de
baștină a pictorului Românași (la fel ca și în cazul pictorului Ioan Pop). [33] Să fi fost Ioan Prodan un ucenic al lui
Ioan Pop? Interesant este faptul că deși a pictat în cele patru biserici
amintite, toate situate în același areal, în nordul județului Sălaj, în zona
etnografică „cele”, a ales să reprezinte modele cosmologice doar în bisericile
din Bulgari și Domnin. Și ceea ce intrigă și mai mult este faptul că a ales să
reprezinte modele diferite: modelul lui Ptolemeu (geocentric) la Bulgari și
modelul lui Riccioli (geo-heliocentric) la Domnin. Să fi reprezentat aceste
modele etape în formarea sa intelectuală? Se poate presupune că a pictat prima
dată la Bulgari, un model cosmologic geocentric asemănător cu cel reprezentat
de zugravul Ștefan Șișeșteanu la Ulciug. Apoi, pe la 1812 a pictat biserica din
satul vecin, Domnin, unde a ales un alt model cosmologic, mai evoluat – modelul
lui Riccioli. De ce a renunțat să picteze modele cosmologice în biserica din
Bîrsa, acolo unde se semnează, e greu de spus. Dacă meșterul zugrav era un
autodidact, un cunoscător al ideilor științifice ale vremii, ar fi logic să
presupunem că în cei 26 de ani scurși între pictarea bisericilor din Domnin și
Bîrsa ar fi trebuit să afle și să accepte modelul heliocentric al lui Copernic.
Să-l fi împiedicat religia să facă acest pas? În lipsa unor dovezi, toate
acestea rămân la stadiul de speculații.
![]() |
Pisania cu numele lui Ioan Prodan în altarul bisericii din Bîrsa |
În loc de concluzii
Prin cele trei studii, dedicate modelelor cosmologice din
bisericile de lemn sălăjene, deschidem un drum prea puțin bătătorit. Este, după
știința noastră, al doilea studiu pe acestă temă, primul fiind cel al lui
Dan-George Uza, dedicat modelului cosmologic de la Șurdești (Maramureș). Și
este primul studiu legat de modelele cosmologice din bisericile sălăjene. Este
de remarcat faptul că cele trei biserici sălăjene sunt situate în același areal
geografic, în nordul județului, aproape de județul Maramureș. Este posibil ca filiera
de pătrundere a curentului artistic șă fi fost dinspre Maramureș. Nu este clar
dacă decizia de a picta atfel de elemente cosmologice este exclusiv ameșterului
zugrav. Istoricul Bogdan Ilieș, un bun cunoscător al bisericilor de lemn
sălăjene este de părere că și preoții au putut avea un cuvând de spus în
alegerea acestor scene iconografice. Poate că tocmai datorită „comanditarului”,
zugravul Ioan Prodan nu a redat acest model cosmologic peste tot pe unde a
pictat. Există și posibilitatea ca preoții să fi intrat în contact cu
învățăturile iezuite, nu neapărat la Baia Mare.
Ar trebui extinsă aria de cercetare și la bisericile de
lemn învecinate, atât din Sălaj cât și din Maramureș sau Satu Mare, fiind
posibil să mai și alte existe reprezentări similare. Pe de altă parte, credem
că și prin aceste reprezentări, meșterii zugravi au vrut să sublinieze
aparteneța bisericilor și a credincioșilor din cele trei comunități la
catolicism, în varianta sa greco-catolică. Două dintre modelele cosmologice
sălăjene sunt de tip geocentric, iar al treilea este de tip geo-heliocentric –
adică în acord cu credințele religioase promovate de catolicism. Iar influența
iezuită nu poate fi ignorată.
Avem așadar, în nordul județului Sălaj, în Țara Codrului
(și a Subcodrului), reprezentări inedite în iconografia bisericilor de lemn. Un
motiv în plus pentru ca acest areal să fie cercetat mai atent și un imbold
pentru factorii responsabili în conservarea și restaurarea acestor biserici de
lemn.
Bibliografie:
[1] - Dan-George Uza, Despre modelul cosmologic de la biserica de lemn din Șurdești,
Maramureș, Pași spre infinit, nr.31, 2014, pp.20-24,;
[2] – Gheorghe Chende-Roman, Dicționarul etimologic al localităților din
județul Sălaj, Editura SILVANIA, Editura CAIETE SILVANE, Zalău, 2006,
pp.149;
[3] – Petri Mór, Szilágy Vármegye Monographiája, vol.III, Budapesta, 1901 (http://www.mek.oszk.hu/04700/04750/html/241.html)
[4] – idem;
[5] – Gheorghe Chende-Roman, Dicționarul etimologic al localităților din
județul Sălaj, Editura SILVANIA, Editura CAIETE SILVANE, Zalău, 2006,
pp.149-150;
[6] – Leontin Ghergariu, Bisericile de lemn din Sălaj, 1976, lucrare dactilografiată aflată
în Fondul personal Leontin Ghergariu, dosar nr.11, Serviciul Județean al
Arhivelor Naționale Sălaj;
[7] – Ileana Petrean-Păușan, Gheorghe
Chende-Roman, Ioan Ghiurco, Bisericile de
lemn din Sălaj, Editura SILVANIA, Zalău, 2008, pp.84
[8] – idem, pp.85;
[9] – Cristian Crăcăcescu, Bruno Andreșoiu,
Șerban Bonciocat, Magda Teodorescu, Lăcașuri
de lemn: bisericii de sat din Sălaj, Igloomedia, București, 2015, pp.90;
[10] – Ioan Godea, Ioana Cristache-Panait, Monumente istorice bisericești din Eparhia
Oradiei. Județele Bihor, Sălaj și Satu Mare. Biserici de lemn, Editura Episcopiei
Ortodoxe a Oradiei, 1978, pp.311;
[11] – Cristian Crăcăcescu, Bruno Andreșoiu,
Șerban Bonciocat, Magda Teodorescu, Lăcașuri
de lemn: bisericii de sat din Sălaj, Igloomedia, București, 2015, pp.90;
[12] – Lista Monumentelor
Istorice 2015 – Județul
Sălaj, în Monitorul Oficial al României, Partea I, Nr.131.bis / 15.II.2016,
pp.2281 (https://patrimoniu.ro/images/lmi-2015/LMI-SJ.pdf);
[13] – Petri Mór, Szilágy Vármegye Monographiája, vol.III, Budapesta, 1901 (http://www.mek.oszk.hu/04700/04750/html/241.html)
[14] – Biblia
sau Sfînta Scriptură, Editura Institutului Biblic și de Misiune al Bisericii Ortodoxe Române,
București;
[15] – Ioan Godea, Ioana Cristache-Panait, Monumente istorice bisericești din Eparhia
Oradiei. Județele Bihor, Sălaj și Satu Mare. Biserici de lemn, Editura
Episcopiei Ortodoxe a Oradiei, 1978, pp.312;
[16] - Dan-George Uza, Despre modelul cosmologic de la biserica de lemn din Șurdești,
Maramureș, Pași spre infinit, nr.31, pp.20-24, 2014;
[17] – Enciclopedia
Catolică, Chatolic online. Giovanni Battista Riccioli (https://www.catholic.org/encyclopedia/view.php?id=10019);
[18] – idem;
[20] – Riccioli, Almagestum Novum, 1651 (https://www.e-rara.ch/zut/content/pageview/140348)
[21] – Idem (https://www.e-rara.ch/zut/content/pageview/140349)
[22] – Ibidem (https://www.e-rara.ch/zut/content/pageview/140350)
[24] – Antonio Possevino, Transilvania (1584), raport editat de
Andrea Veress în 1913 la Budapesta (https://archive.org/details/antoniopossevino00poss/page/n1)
[25] – Ioan Aurel Pop, Începuturile
colegiului iezuit din 1579-1581 (http://dspace.bcucluj.ro/handle/123456789/48169)
[26] – Istoria iezuiților
în România (http://www.iezuiti.ro/provincia/)
[27] – Elvira Botez, Maximilian Hell and the Northernmost Transit of
Venus Expedition of 1769, Journal of Astronomical Data, vol. 10, 7, 2004 (http://www.vub.ac.be/STER/JAD/JAD10/jad10_7/jad10_7q.pdf)
[28] – Weisz Attila, Biserica
romano-catolică (fostă biserică și mănăstire iezuită) Baia Mare (http://www.enciclopediavirtuala.ro/monument.php?id=179)
[29] – Dan-George Uza, Despre modelul cosmologic de la biserica de lemn din Șurdești,
Maramureș (http://cerculdestele.blogspot.com/2014/02/despre-modelul-cosmologic-de-la.html)
[30] – Marius Porumb, Un veac de pictură românească din Transilvania. Secolul XVIII,
Editura Meridiane, București, 20013, pp.104
[31] – Idem, pp.103
[32] -
Ibidem, pp.136
[33] - Cristian Crăcăcescu, Bruno Andreșoiu,
Șerban Bonciocat, Magda Teodorescu, Lăcașuri
de lemn: bisericii de sat din Sălaj, Igloomedia, București, 2015, pp.90;
Niciun comentariu:
Trimiteți un comentariu